Секція: Право. 4. Трудове право та право соц. забезпечення

Лавріненко О.В., кандидат юридичних наук, доцент, Донецький юридичний інститут Луганського державного університету внутрішніх справ

Значення принципів права під час тлумачення змісту норм законодавства та організації діяльності правоохоронних органів

Вільне оперування принципами означає й передбачає знання «духу закону», що дуже важливо, адже знати «кожну букву» закону неможливо й недоцільно. Ж. Карбоньє наголошує, що буквальне тлумачення змісту норм права характерно для архаїчних правових систем [1, с. 318]. Чим більше розвинена система, тим більше поширене тлумачення «за духом», тобто відповідно до принципів. Підтвердженням тому є, зокрема, той факт, що в Законах XII таблиць принципів як таких установлено не було, а норми були суто казуїстичними [2, c. 14]. Таким чином, вочевидь є підстави стверджувати, що тлумачення «за духом» – це одна з ознак саме розвитої правової системи, як обґрунтовано наголошується в сучасній науці [3, с. 56]. Такий висновок кореспондує змісту підходу, який обгрунтовує професор Г.В. Гребеньков, коли пише таке: «Оскільки базовою методологічною основою дослідження правових феноменів є теоретико-ціннісний (аксіологічний) підхід, то й право як аспект (рівень) вияву «аксіосфери» – сфера права – має бути описаним, поясненим, зрозумілим як система цінностей, що кожного разу набуває вигляду: по-перше, конкретно-історичної системи права (норм, законів, інститутів, відносин); по-друге, особистісних поведінкових імперативів «належного бути» (закон усередині мене); по-третє, абсолютних цінностей права як принципів організації правової реальності, як культурних універсалій права, що завжди виявляються як ідеали (єдність належного й сущого)», – зазначає у підсумку дослідник [4, с. 27]. Як бачимо, Г.В. Гребеньков, розглядаючи право як систему певних цінностей, виходить із того, що остання (система) може виступати, крім іншого, ще і як сукупність певних «принципів організації правової реальності», як «культурні універсалії права». І цей дослідник не єдиний автор, який дотримується саме такого концептуального підходу. Гадаємо, такої ж позиції, дотримується і П.П. Войтович, коли зазначає, зокрема, таке: «Принципы внешней политики – это основополагающие идеи, определяющие общие подходы гражданского общества и государственной власти к стратегически ориентированной деятельности в сфере осуществления общего курса государства в международных делах. Принципы внешней политики вытекают из объективных закономерностей ее реализации, предназначения и направленности. Принципы внешней политики призваны служить критериями оценки правильности предпринимаемых внешнеполитических решений» [5, с. 106]. А російська дослідниця Є.В. Зарубіна у своїй науковій статті «Этикетные правила общения сотрудников органов внутренних дел с различными категориями граждан» зазначає, що «служебный этикет в органах внутренних дел представляет собой правила и принципы, которые регулируют внешние стороны выполнения служебных обязанностей сотрудниками милиции, их профессионального общения с различными категориями граждан, коллегами, начальниками и подчиненными, а также их внешний вид и речь» [6, с. 19]. «Природне право, – зазначає І.В. Ширкова, – виступає у виді зразка, мети і критерію для оцінки позитивного права, законодавчої влади і держави. При цьому природне право трактується як моральне (релігійне, моральне) явище і споконвічне сприймається як абсолютна цінність. Таким чином, у поняття природного права поряд з об’єктивними властивостями права включаються і різні моральні (у тому числі і релігійні) характеристики. У підсумку виникає симбіоз різних соціальних норм (правових, релігійних, моральних), що використовується як критерій для ціннісної оцінки позитивного права. При такому підході природно-правова справедливість шукається не на формально-логічному, а на емпірико-фактичному рівні. Тому вона має не загальну, а відносну цінність... Звичайно, немає потреби перебільшувати значення нормативного юридичного регулювання як ефективного інструмента втілення зразків моралі в діяльності та відносинах членів суспільства, оскільки не можна примусити людину до моральної поведінки, – наголошує автор. Моральна поведінка є плодом внутрішньої моральної культури, що проявляється у вчинках. Але можна і потрібно враховувати абсолютні моральні принципи в позитивних нормативних актах. Для цього позитивне право, щоб адекватно виконувати своє історичне призначення, не повинне суперечити моральним нормам, примушувати до аморальної поведінки чи дозволяти її» [7, с. 43, 44]. Саме з такого розуміння виходить і інший вітчизняний дослідник – С.Є. Дідик, коли зазначає: «Реалізація конституційних принципів побудови демократичної, правової держави вимагає, щоб органи правосуддя діяли лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб передбачений Конституцією та законами України... Особливої уваги заслуговує питання неправових, тобто несправедливих законів та підзаконних нормативних актів, які, зокрема, стали результатом протиріччя національного законодавства, а, що найбільш небезпечно, – протиріччя нормативних актів Конституції. Проблема конкуренції права і законів відома з давніх часів. Ще Цицерон, – наголошує автор, – із цього приводу говорив, що несправедливий закон не створює права. У зв’язку із цим постає питання, як мають діяти судді і між чим повинні обирати: справедливістю чи непохитним підкоренням закону, між захистом природного права чи політичними інтересами партії, яка формує під час свого правління національне законодавство... Будь-який закон має відповідати Конституції, суди загальної юрисдикції при тлумаченні того чи іншого «позитивного» закону зв’язані Конституцією України. При тлумаченні конституційних норм потрібно керуватися доктриною природного права, оскільки не існує вищого за Конституцію «позитивного» закону, яким можна було б керуватися при її тлумаченні. Лише закони природного права, згідно із принципом соціального натуралізму, є вищими за Конституцію і саме з ними вона має узгоджуватися. І тому саме керуючись ними, Конституційний Суд може убезпечити себе від прийняття свавільних рішень... Можна виділити наступні групи причин судових помилок: низький рівень правової культури та правової ідеології суддів; недосконалість національного законодавства (неузгодженість, нестабільність); низький рівень кваліфікації суддів, недостатній досвід роботи та правозастосовча необережність суддів» – зазначає в підсумку С.Є. Дідик [8, с. 129, 137-138].

Важливість зазначеного в діяльності правоохоронних органів важко переоцінити, адже дотепер ще є дослідники, котрі вважають за необхідне під час здійснення органами внутрішніх справ оперативно-розшукових заходів (діяльності, що має латентний характер і тому є важко контрольованою з боку громадянського суспільства, згадаймо фігурантів «в погонах» кримінальної справи про резонансне вбивство журналіста Г. Гонгадзе чи діяльність спецзагонів «ліквідаторів» НКВС, КДБ СРСР, які отримували «ліцензії» на вбивство людей, у тому числі й за кордоном (приміром, убивство українця С. Бандери), за політичними мотивами від очільників держави) дотримуватися прав людини й громадянина лише в «розумних межах»!? Так, адепт означеного підходу М. Коровін зазначає, що «использование результатов оперативно-розыскной деятельности в доказывании по уголовным делам имеет важное значение в борьбе с преступностью, защите от преступных посягательств прав и законных интересов граждан, интересов общества и государства. В свою очередь оперативно-розыскная деятельность по своему характеру и особенностям чревата опасными нарушениями прав и свобод человека. Допустимость, возможность использования в доказывают результатов оперативно-розыскной деятельности определяется, прежде всего, тем, не нарушены ли при их получении, при производстве оперативно-розыскных мероприятий основополагающие нормы Конституции Украины, а также положения Закона об ОРД, о задачах этой деятельности, о ее принципах, об основаниях и условиях проведения оперативно-розыскных мероприятий с соблюдением при этом, в разумных пределах и не в ущерб сбору информации, прав человека и гражданина» [9, с. 185]. Це, на наш погляд, жахлива за суттю, а зважаючи на можливі наслідки її реалізації на практиці, ще й вкрай небезпечна для пересічних членів громадянського суспільства парадигма. Відтак, означене аж ніяк не може слугувати орієнтиром (засадничею ідеєю) організації діяльності правоохоронних органів загалом та оперативних підрозділів ОВС зокрема [10-17, с. 18, с. 4-7; 19, с. 3-12; 20, с. 7-14].

Література

1. Карбонье Ж. Юридическая социология. – БГК им. И.А. Бодуэна де Куртенэ, 1998.

2. Колодій А.М. Принципи права України: Монографія. – К.: Юрінком Інтер, 1998.

3. Гацелюк В.А. Реализация принципов уголовного права Украины: проблемы и перспективы: Монография. – Луганск: РИО ЛАВД, 2003.

4. Гребеньков Г.В. Ціннісна природа права як предмет методологічної рефлексії // Проблеми правознавства та правоохоронної діяльності. – 2007. – №4. – С. 17-27.

5. Войтович П.П. Принципы внешней политики Украины // Nowoczesnych naukowych osiagniec – 2008: Materiäly IV мiedzynarodowej naukowi-praktycznej konferenсji, Przemysl, 1-14 lutego 2008 r. – Przemysl: Sp. z o.o. «Nauka і studia», 2008. – Tym 8. – Str. 106-109.

6. Зарубина Е.В. Этикетные правила общения сотрудников органов внутренних дел с различными категориями граждан // Правоохранительные органы: теория и практика: Журнал Уральского юридического института МВД Российской Федерации / Гл. ред. С.Н. Сабанин. – Екатеринбург: ОН и РИО УрЮИ МВД России, 2007. – №2. – С. 19-28.

7. Ширкова I.B. Право як загальносоціальний аспект позитивного права // Strategiczne pytania swiatowеj nauki – 2008: Materiäly IV мiedzynarodowej naukowi-praktycznej konferenсji, Przemysl, 15-28 lutego 2008 roku po sekcjach. – Przemysl: Sp. z o.o. «Nauka і studia», 2008. – Tym 6. Prawo. Historia. Politologija. – Str. 42-44.

8. Дідик С.Є. Судова помилка: кримінально-правовий аспект // Вісник Луганського державного університету внутрішніх справ. – 2007. – Вип. 3. – С. 129-138.

9. Коровин М.А. Проблемы применения оперативно-технических средств в борьбе с преступностью // Вісник Луганського державного університету внутрішніх справ. – 2007. – Вип. 3. – С. 182-189.

10. Лавріненко О.В. Реалізація засад моральності права та принципу справедливості в сфері правового забезпечення службово-трудових відносин // Современные научные достижения ’2007: Мат. II межд. науч.-практ. конф. (г. Днепропетровск, 1-14 февраля 2007 г.). – Днепропетровск: Наука и образование, 2007. – Т. 3. – С. 56-58.

11. Лавріненко О.В. Захист прав людини як ідеологічна парадигма сучасного розвитку правової системи України // Економіка, фінанси, право. – 2008. – №1. – С. 33-37.

12. Лавріненко О.В. Подолання правового нігілізму як вагомий чинник підвищення рівня ефективності діяльності правоохоронної системи держави // Розвиток наукових досліджень ’2007: Мат. III міжн. наук.-практ. конф. (м. Полтава, 26-28 листопада 2007 р.). – Полтава: ІнтерГрафіка, 2007. – Т. 3. – С. 43-48.

13. Лавріненко О.В. Верховенство права й законність: їхній зміст, співвідношення та місце в структурі механізму правового регулювання соціально-трудових відносин // Розвиток наукових досліджень ’2007: Мат. III міжн. наук.-практ. конф. (м. Полтава, 26-28 листопада 2007 р.). – Полтава: ІнтерГрафіка, 2007. – Т. 3. – С. 38-43.

14. Лавріненко О.В. Місце, роль і значення принципів загальносоціального та юридичного права в структурі сучасного механізму правового регулювання // Проблеми правознавства та правоохоронної діяльності. – 2007. – №3. – С. 29-44.

15. Лавріненко О.В. Категорія «права людини»: соціальний та юридичний зміст // Умение и нововъведения – 2007: Мат. за 3-а межд. науч. практ. конф. (София, 16-31 октомври 2007 г.). – София: «Бял ГРАД-БГ» ООД, 2007. – Том 8. – С. 76-77.

16. Лавріненко О.В. Роль і значення основних засад загальносоціального права в системі сучасного юридичного права України: загальнотеоретичні та філософсько-правові аспекти // Актуальні проблеми цивільного права та цивільного процесу: Мат. всеукр. наук.-практ. конф. (м. Донецьк, 26 жовтня 2007 р.). – Донецьк: ДЮІ ЛДУВС, 2007. – С. 45-52.

17. Лавриненко О.В. Деятельность человека в сфере охраны правопорядка (теоретико-правовой и философско-правовой аспекты) // Известия Гомельского государственного университета имени Ф. Скорины. – 2007. – №2. – С. 129-138.

18. Лавріненко О.В. Сучасні проблеми захисту трудових прав атестованого персоналу ОВС України під час вирішення індивідуальних службово-трудових спорів: Монографія. – Донецьк: ДЮІ ЛДУВС, 2006. – 304 с.

19. Лавріненко О.В. Право найманого працівника на справедливу й гідну заробітну плату: сутність, значення та сучасний механізм його реалізації: Монографія. – Донецьк: «Вебер» (Донецька філія), 2007. – 256 с.

20. Лавріненко О.В. Актуальні питання теорії трудового права в контексті сучасного розвитку правової системи України: Монографія. – Донецьк: «Вебер» (Донецька філія), 2007. – 428 с.